Visnik Nacional noi academii nauk Ukrai ni
Ідентифікатор медіа R30-01477 Щомісячний загальнонауковий журнал Заснований у жовтні 1928 року
Інститут гідромеханіки НАН України: в просторі та часі
У квітні 2026 р. виповнюється 100 років від дня заснування Інституту гідромеханіки НАН України — провідної наукової установи в галузі гідротехніки та гідромеханіки рухомих об’єктів, турбулентних течій, водних струменів. У статті висвітлено основні віхи історії Інституту, становлення і розвитку його наукових напрямів, окреслено пріоритетні сфери діяльності, наведено найвагоміші наукові здобутки установи. Як цитувати: Воропаєв Г.О., Городецька Н.С., Олійник В.Н. Інститут гідромеханіки НАН України: в просторі та часі (до 100-річчя установи). Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 57—69. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.057
Авторське право (c) 2026 Visnik Nacional noi academii nauk Ukrai ni
Наукові засади, методи створення та впровадження гарантоздатних систем штучного інтелекту (доповідач — член-кореспондент НАН України В.С. Харченко) Квантове програмування: нові можливості для розв’язання фундаментальних задач та перспективи практичного застосування (доповідач — член-кореспондент НАН України Х.П. Гнатенко) Про цифрову трансформацію НАН України (доповідач — член-кореспондент НАН України І.П. Сініцин) Про нагородження відзнаками НАН України та Почесними грамотами НАН України і Центрального комітету профспілки працівників НАН України (доповідач — доктор філософських наук О.Н. Кубальський) Кадрові та поточні питання
70-річчя академіка НАН України Б.В. Гриньова
1 квітня 2026 р. виповнюється 70 років видатному українському вченому, директору Інституту сцинтиляційних матеріалів Національної академії наук України академіку НАН України Борису Вікторовичу Гриньову. Наукова діяльність Б.В. Гриньова пов’язана з розробленням сцинтиляційних матеріалів та технологій їх отримання. Під його керівництвом створено новий клас сцинтиляційних монокристалів складних сполук — лужноземельних і рідкісноземельних боратів, унікальні пластмасові сцинтилятори масою до 1000 кг з рекордними прозорістю і радіаційною стійкістю. За ініціативою та під науковим керівництвом Б.В. Гриньова було організовано вітчизняне виробництво особливо чистих солей для отримання лужно-галоїдних монокристалів, проводяться дослідження з одержання сцинтиляційних матеріалів для експериментів з пошуку рідкісних ядерних процесів, таких як подвійний бета-розпад та взаємодія частинок темної матерії, виконуються роботи зі створення методів і технологій для отримання таких матеріалів. За його участю нині розробляються технології одержання сцинтиляційних матеріалів за допомогою 3D-друку для експериментів з фізики високих енергій у ЦЕРН, у якому він з 2017 р. є представником від України. Б.В. Гриньов підготував 9 докторів і 8 кандидатів наук. Він автор та співавтор понад 1400 наукових публікацій, зокрема 34 книг (монографії, підручники та ін.), 178 винаходів; засновник і головний редактор серії книг «Стан і перспективи розвитку функціональних матеріалів для науки і техніки»; член редколегії створеного за його ініціативою журналу «Функціональні матеріали» та низки інших академічних видань. Б.В. Гриньов — лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки, премії Кабінету Міністрів України за розроблення і впровадження інноваційних технологій, премій НАН України імені Г.В. Курдюмова та В.І. Трефілова, а також міжнародної премії «Breakthrough Prize in Fundamental Physics». Його нагороджено почесними грамотами Кабінету Міністрів України та Верховної Ради України, орденом князя Ярослава Мудрого V і IV ступенів, він повний кавалер ордену «За заслуги».
70-річчя академіка НАН України Я.Б. Блюма
Видатний вчений у галузі клітинної біології, молекулярної генетики та біотехнології рослин доктор біологічних наук, професор, заслужений діяч науки і техніки України, лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки, директор Інституту харчової біотехнології та геноміки НАН України академік НАН України Ярослав Борисович Блюм народився 8 квітня 1956 р. Вищу освіту здобув у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка (1978), там же закінчив аспірантуру (1981) і працював викладачем та науковим співробітником. У 1987 р. перейшов до Інституту ботаніки АН УРСР, на базі якого було створено Інститут клітинної біології та генетичної інженерії НАН України. В цій установі Ярослав Борисович пройшов шлях до її керівника, а 2008 р. став директором новоствореного Інституту харчової біотехнології та геноміки НАН України. Наукові праці Я.Б. Блюма присвячені вивченню ролі посттрансляційних модифікацій тубуліну в регуляції функціонування мікротрубочок рослинної клітини, дослідженню участі цитоскелетних структур у відповіді рослин на дію абіотичних чинників. Він довів участь цитоскелету в опосередкуванні впливу ультрафіолетового випромінювання (УФ-B) на розвиток запрограмованої загибелі клітин рослин. Розкрив механізми ролі мікротрубочок і посттрансляційних модифікацій їхніх білків у процесах розвитку аутофагії у рослин. Запропонував і реалізував концепцію застосування маркерних систем, створених на основі мутантних генів тубуліну, для відбору трансгенних ліній рослин у культурі in vitro. Серед інших напрямів його досліджень — розроблення нових підходів до створення трансгенних ліній сільськогосподарських культур, пошук генів, що підвищують стійкість рослин до гербіцидів, збудників хвороб. Я.Б. Блюм — президент Всеукраїнської асоціації біологів рослин і Товариства клітинних біологів та біотехнологів України, головний редактор журналів “Cytology and Genetics”, “The Open Agriculture Journal”, автор і співавтор більш ніж 390 праць. Він лауреат премій ім. В.Я. Юр’єва та М.Г. Холодного НАН України, його нагороджено Грамотою та Почесною грамотою Верховної Ради. У 2021 р. Я.Б. Блюма обрано членом Academia Europaea.
70-річчя академіка НАН України В.М. Литвина
28 квітня виповнюється 70 років відомому українському вченому, Герою України, лауреату Державної премії України в галузі науки і техніки, заслуженому діячеві науки і техніки України, головному науковому співробітнику Інституту історії України НАН України, доктору історичних наук, професору, академіку НАН України Володимиру Михайловичу Литвину. В.М. Литвин відомий насамперед як політичний і громадський діяч, який зробив вагомий внесок у розвиток українського державотворення на сучасному етапі, але при цьому він не полишав наукову діяльність. Глибоке розуміння соціально-політичних аспектів української історії допомагало йому приймати виважені державницькі рішення у найскладніших ситуаціях, коли Україна здобувала незалежність. Його політична біографія — це дзеркало суспільних трансформацій України. Закінчивши у 1978 р. історичний факультет Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка, В.М. Литвин розпочав там свою наукову і педагогічну діяльність, пройшовши класичний шлях від аспіранта до доктора наук. Потім обіймав різні державні посади, зокрема був головою Адміністрації Президента України, але вершиною його політичної діяльності стало обрання Головою Верховної Ради України, причому двічі — у 2002—2006 рр. та 2008—2012 рр. Перебуваючи на найвищих щаблях влади, В.М. Литвин продовжував займатися наукою і всебічно підтримував діяльність НАН України у кризових умовах 1990-х років. У 1997 р. його було обрано членом-кореспондентом НАН України, у 2003 р. — академіком НАН України, а в 2006—2009 рр. — віцепрезидентом НАН України. В.М. Литвин досліджує проблеми новітньої історії України, питання теорії і практики державотворення, політичного розвитку суспільства, функціонування органів державної влади, становлення правової системи і конституційного права в Україні. Його наукові праці (загалом їх понад 650, зокрема 50 монографій і підручників, у тому числі два видання 4-томної «Історії України») вирізняються глибиною аналізу, широким світоглядом і вмінням поєднувати історичні факти із сучасними викликами.
60-річчя академіка НАН України Р.В. Вовка
2 квітня 2026 р. виповнюється 60 років відомому українському вченому в галузі фізики, декану фізичного факультету Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна академіку НАН України Руслану Володимировичу Вовку. У 1990 р. Р.В. Вовк закінчив Харківський національний університет імені В.Н. Каразіна (у той час — Харківський державний університет) і відтоді пов’язав свою наукову і педагогічну діяльність із цим закладом, де пройшов шлях від інженера до декана. У 1998 р. захистив кандидатську, у 2008 р. — докторську дисертацію. У 2002—2004 рр. проходив наукове стажування в Університеті Ексетера (м. Ексетер, Велика Британія) у всесвітньо відомій групі «Квантові рідини» під керівництвом професора А.Ф.Дж. Віатта. З 2008 р. — професор кафедри фізики низьких температур ХНУ імені В.Н. Каразіна, у 2012—2016 рр. очолював цю кафедру, з 2013 р. є деканом фізичного факультету. Р.В. Вовк — відомий фахівець у галузі фізики низьких температур, надпровідності та фізики екстремальних станів речовини. Його наукові дослідження присвячені вивченню властивостей конденсованих середовищ в умовах високих тисків, низьких і наднизьких температур, сильних магнітних полів та інших екстремальних чинників. Він є одним із засновників сучасного напряму — фізики флуксон-магнонних гетероструктур. Науковий доробок ученого налічує понад 550 наукових праць, серед яких монографії, навчальні посібники та статті у провідних міжнародних виданнях, зокрема в журналах видавництва Nature Portfolio. Він має понад 30 патентів на винаходи. Р.В. Вовк створив наукову школу з фізики високого тиску й екстремальних станів речовини. Значну увагу він приділяє підготовці наукових кадрів. Його учні працюють у дослідницьких установах України та за кордоном. За вагомі наукові досягнення Р.В. Вовка удостоєно премій імені Л.В. Шубникова та Б.І. Вєркіна НАН України, а також інших державних і відомчих нагород. Наукова громадськість, колеги та учні щиро вітають Руслана Володимировича з ювілеєм і бажають йому міцного здоров’я, невичерпної енергії, нових творчих здобутків і подальших успіхів у науковій та педагогічній діяльності.
80-річчя члена-кореспондента НАН України В.Ф. Солдатенка
Доктор історичних наук (1981), професор, заслужений діяч науки і техніки України (2011), лауреат премії ім. М.І. Костомарова НАН України (2000) та Міжнародної премії ім. В. Винниченка член-кореспондент НАН України (2006) Валерій Федорович Солдатенко народився 13 квітня 1946 р. у м. Селидове Сталінської (нині — Донецької) області. Закінчив історичний факультет Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка. До 1976 р. працював у КДУ ім. Т.Г. Шевченка асистентом, старшим викладачем, доцентом. З 1976 до 1984 р. був старшим науковим співробітником Інституту історії партії при ЦК Компартії України; в 1984—1988 рр. очолював кафедру історичного досвіду КПРС Київської вищої партійної школи; з 1988 до 1991 р. завідував відділом історико-політичних досліджень Інституту політичних досліджень ЦК Компартії України. У 1992—2010 рр. очолював відділ етноісторичних досліджень Інституту політичних і етнонаціональних досліджень ім. І.Ф. Кураса НАН України. Упродовж 2010—2014 рр. — голова Інституту національної пам’яті України, з 2014 р. — головний науковий співробітник Інституту політичних і етнонаціональних досліджень ім. І.Ф. Кураса НАН України. В.Ф. Солдатенко має визначні здобутки в галузі новітньої історії та історії доби визвольних змагань. Серед пріоритетів його наукових досліджень — історія суспільно-політичних, національно-визвольних рухів перших десятиліть ХХ ст., становлення та розвиток політичних ідеологій в Україні, вітчизняна партологія, генеалогія української національної ідеї, історіографія та методологія історичних досліджень. Валерій Федорович є автором близько 800 публікацій (наукових, публіцистичних, навчально-методичних), у т. ч. понад 30 індивідуальних монографій, серед яких видані останніми роками праці: «Україна: революційна доба й наступні десятиліття: історико-історіографічні есе» (2021); «Концепції української революції та національної соборності у світлі політичної практики 1917—1920 років» (2023); «Україна 1917—1920 років: подієві та історіографічні контексти» (2025).
80-річчя члена-кореспондента НАН України В.А. Кунаха
Доктор біологічних наук, професор, член-кореспондент НАН України Віктор Анатолійович Кунах народився 28 квітня 1946 р. в с. Селець Житомирської області. У 1969 р. закінчив Київський державний університет ім. Т.Г. Шевченка. З 1971 р. працює в Інституті молекулярної біології і генетики НАН України, пройшовши шлях від молодшого наукового співробітника до завідувача відділу генетики клітинних популяцій. Головний напрям наукових досліджень В.А. Кунаха — біологія культивованих in vitro клітин рослин. Його основні праці присвячено вивченню геномної мінливості у процесах дедиференціації та диференціації клітин, установленню закономірностей перебігу процесів геномної мінливості та добору в клітинних популяціях, пошуку шляхів регуляції мінливості у популяціях культивованих клітин і створенню на цій основі високопродуктивних клітинних штамів — продуцентів біологічно активних сполук рослинного походження, насамперед для розроблення і виробництва фітопрепаратів. Він започаткував в Україні генетичні дослідження культивованих клітин, є засновником нового наукового напряму — генетики клітинних популяцій. В.А. Кунах є автором понад 650 наукових робіт, серед яких 12 монографій та розділів у вітчизняних і англомовних зарубіжних монографіях, підручник і навчальний посібник для вишів, понад 80 статей у закордонних журналах. За його консультацією і під науковим керівництвом виконано і захищено 5 докторських та 20 кандидатських дисертацій. Він є головним редактором журналу «Вісник Українського товариства генетиків і селекціонерів», збірника праць «Фактори експериментальної еволюції організмів», членом редколегій журналів "Biopolymers and Cell", "Cytology and Genetics" та ін. В.А. Кунах — лауреат Державної премії України в галузі науки і техніки, премій ім. В.Я. Юр’єва, ім. М.Г. Холодного та ім. С.М. Гершензона НАН України, відмінник освіти України, винахідник року НАН України у 2008 р. Його нагороджено пам’ятною відзнакою на честь 100-річчя НАН України, відзнакою «За наукові досягнення» НАН України, грамотою Верховної Ради України «За заслуги перед українським народом».
60-річчя члена-кореспондента НАН України В.М. Мойсієнка
Доктор філологічних наук, професор Житомирського державного університету імені Івана Франка, заслужений працівник освіти України, лауреат Всеукраїнської премії імені Івана Огієнка, член-кореспондент НАН України Віктор Михайлович Мойсієнко народився 3 квітня 1966 р. Після закінчення Житомирського педагогічного інституту імені Івана Франка (1990) залишився працювати на кафедрі української мови, пройшовши понад 30-річний професійний шлях від асистента до професора, був завідувачем кафедри, директором ННІ філології та журналістики, головою вченої ради ЖДУ імені Івана Франка. З 25 лютого 2022 р. до сьогодні служить у Збройних силах України. В.М. Мойсієнко досліджує історію української мови, її говірки в синхронії та діахронії. Як мовознавець увів до наукового обігу новий фактологічний матеріал із писемних пам’яток ХІ—XVII ст. Аналіз та інтерпретування цього фактажу дали підстави остаточно підважити тезу російських істориків мови про існування спільноруського (рос. «общерусского») періоду в розвитку східнослов’янських мов, а також заперечити догму про існування до XІV ст. на теренах Русі єдиного ізводу (редакції) церковнослов’янської мови — давньоруського (рос. «древнерусского»). Опублікував самостійно, у співавторстві та як відповідальний редактор 12 книг-пам’яток. Науковець читав курс лекцій у Варшавському університеті, проходив стажування в кількох університетах Польщі, отримував закордонні гранти на проєкти від Американської ради наукових товариств, Канадського інституту українських студій Альбертського університету, Польського комітету у справах ЮНЕСКО. Важливим етапом у житті дослідника стала участь у проєкті «Повертаємо в Україну культурну спадщину». У доробку В.М. Мойсієнка понад 180 наукових праць. Під його керівництвом захищено три кандидатські та одну докторську дисертації. Він був головним редактором часопису «Українська полоністика», членом редколегій журналів «Українська мова», «Вісник Житомирського державного університету імені Івана Франка. Філологічні науки», польського журналу «Studia Interkulturowe Europy Środkowo-Wschodniej».
60-річчя члена-кореспондента НАН України Д.І. Гудкова
Відомий учений в галузі водної радіоекології та радіобіології доктор біологічних наук, професор, член-кореспондент НАН України Дмитро Ігорович Гудков народився 23 квітня 1966 р. у Києві. У 1990 р. закінчив біологічний факультет Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка і почав працювати в Інституті гідробіології НАН України, де пройшов шлях від інженера до завідувача відділу водної радіоекології (з січня 2007 р.). Наукові праці Д.І. Гудкова присвячені дослідженню водних екосистем в умовах тривалого радіонуклідного забруднення. Він уперше встановив видову специфічність концентрування радіонуклідів представниками різних угруповань гідробіонтів і з’ясував їхню роль у процесах міграції й розподілу радіонуклідів та їхніх фізико-хімічних форм в абіотичних і біотичних компонентах водойм у Чорнобильській зоні відчуження. Оцінив потужність поглиненої дози іонізуючого випромінювання від зовнішніх і внутрішніх джерел для водних організмів різного систематичного положення, а також дослідив ефекти хронічного радіаційного впливу у водних рослин і тварин на різних рівнях організації біологічних систем. Результати цих досліджень було використано під час розроблення Концепції регіонального радіоекологічного моніторингу навколишнього середовища в умовах радіоактивного забруднення МНС України, а також покладено в основу системи моніторингу водних екосистем у Чорнобильській зоні відчуження. Д.І. Гудков — автор і співавтор близько 700 наукових публікацій, серед яких 7 монографій, 15 патентів на винаходи і корисні моделі, два навчальні посібники. Він входить до складу редколегій чотирьох фахових видань, є експертом МАГАТЕ у галузі водної радіоекології, членом Наукового комітету Національної ради України з питань розвитку науки і технологій, а також низки міжнародних і вітчизняних наукових товариств. Д.І. Гудкова нагороджено Почесною грамотою Верховної Ради України «За особливі заслуги перед Українським народом» (2015), а також численними грамотами і відзнаками Президії НАН України, голови Київської міської державної адміністрації, префектури Ібаракі (Японія).
Участь Інституту фізичної хімії ім. Л.В. Писаржевського НАН України в роботах з подолання наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: погляд через 40 років
У статті наведено огляд робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, які виконувалися в Інституті фізичної хімії ім. Л.В. Писаржевського НАН України. Представлено авторський погляд на ефективність та результативність вжитих тоді заходів у контексті подій, що відбулися у світі за останні 40 років, зокрема досвіду ліквідації аварії на АЕС «Фукусіма-1». Підкреслено, що запорукою успішного виконання робіт з ліквідації наслідків техногенних катастроф є постійна підтримка розвитку наукових шкіл, що забезпечує наявність висококваліфікованих фахівців із широким світоглядом та ґрунтовними фундаментальними знаннями. Як цитувати: Колотілов С.В., Серебрій Т.Г. Участь Інституту фізичної хімії ім. Л.В. Писаржевського НАН України в роботах з подолання наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: погляд через 40 років. Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 3—14. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.003
Вчений, педагог, організатор науки: багатогранність постаті
19 березня 2026 р. відбулася ювілейна сесія Загальних зборів Відділення математики НАН України, присвячена 125-річчю від дня народження відомого вченого-математика, одного з фундаторів харківської математичної школи члена-кореспондента НАН України Наума Ілліча Ахієзера. Захід організовано спільно з Харківським математичним товариством. Як цитувати: Вчений, педагог, організатор науки: багатогранність постаті (ювілейна сесія Загальних зборів Відділення математики НАН України, присвячена 125-річчю від дня народження члена-кореспондента НАН України Н.І. Ахієзера). Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 70—79. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.070
Наукові засади, методи створення та впровадження гарантоздатних систем штучного інтелекту
У доповіді наведено актуальні результати робіт, спрямованих на розроблення теорії, методів і технологій аналізу, оцінювання, створення та використання гарантоздатних систем штучного інтелекту для ефективного керування, оброблення даних, забезпечення готовності, безпечності та резильєнтності об’єктів критичної інформаційної та енергетичної інфраструктури, інтелектуальних безпілотних систем та інших систем, комплексів та інфраструктур різного призначення, важливих для оборони та безпеки країни. Як цитувати: Харченко В.С. Наукові засади, методи створення та впровадження гарантоздатних систем штучного інтелекту (стенограма наукової доповіді на засіданні Президії НАН України 25 лютого 2026 р.). Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 37—43. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.037
Квантове програмування: нові можливості для розв’язання фундаментальних задач та перспективи практичного застосування
У доповіді наведено результати наукових досліджень, проведених на кафедрі теоретичної фізики імені професора Івана Вакарчука Львівського національного університету імені Івана Франка і спрямованих на розв’язання проблем квантової інформації, побудову квантових алгоритмів для вирішення фундаментальних та прикладних завдань. Як цитувати: Гнатенко Х.П. Квантове програмування: нові можливості для розв’язання фундаментальних задач та перспективи практичного застосування (стенограма наукової доповіді на засіданні Президії НАН України 25 лютого 2026 р.). Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 44—51. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.044
У доповіді представлено Концепцію цифрової трансформації Національної академії наук України на 2026—2030 рр. Цифрову трансформацію НАН України розглянуто як системний та імперативний процес модернізації моделі управління наукою, наукової інфраструктури та механізмів створення критичних знань, спрямований на ефективне використання державних ресурсів та наукового потенціалу українських дослідників, поглиблення міжнародної інтеграції та забезпечення стійкого розвитку національної наукової системи. Як цитувати: Сініцин І.П. Про цифрову трансформацію НАН України (стенограма наукової доповіді на засіданні Президії НАН України 25 лютого 2026 р.). Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 52—56. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.052
Алгоритмічна фармакологія: від фармакотерапії до терапії алгоритмами
У статті запропоновано концепцію алгоритмічної фармакології як нової міждисциплінарної галузі біомедичної науки, що вивчає алгоритми та системи штучного інтелекту як потенційні терапевтичні агенти інформаційної природи. Проведено аналіз еволюції терапевтичних парадигм та обґрунтовано закономірність переходу медицини до інформаційного рівня лікувального впливу. Обговорено структурну модель дисципліни, що містить теоретичний, експериментальний та клінічний рівні. Обґрунтовано можливість перенесення фармакологічних категорій (доза, фармакодинаміка, фармакокінетика) на алгоритмічні системи на основі принципу структурного ізоморфізму. Окрему увагу приділено класифікації алгоритмів, формуванню «фармакопеї алгоритмів», питанням регуляторної моделі, алгоритмічної безпеки, етичним аспектам та перспективам інтеграції алгоритмічної терапії у клінічну практику. Запропоновано рівневу модель алгоритмічної автономності та окреслено вимоги до впровадження терапевтичних систем штучного інтелекту. Як цитувати: Головенко М.Я. Алгоритмічна фармакологія: від фармакотерапії до терапії алгоритмами. Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 15—27. https://doi.org/10.15407/visn2026.04.015
Науково-технологічне лідерство — головний чинник міцності держави і суспільства
17 березня 2026 р. в залі засідань Президії Національної академії наук України відбулися ХХХVI читання академіка В.І. Вернадського «Науково-технологічне лідерство — головний чинник міцності держави і суспільства». Як цитувати: Науково-технологічне лідерство — головний чинник міцності держави і суспільства (ХХХVI читання академіка В.І. Вернадського). Вісник НАН України. 2026. № 4. С. 80—88.