Системна геоісторія - Савчук, Іван (Український історичний журнал, 2023)
Мета — розкрити наукові гносеологічну специфіку сучасної геоісторії. Методологія дослідження. Показано теоретико-методологічні особливості концепції економічних експортних циклів розвитку країни, географічного періоду, хорем і хоротипів. Їх упровадження у вітчизняні дослідження просторово-часових закономірностей суспільного розвитку, особливо з позицій історії та географії, допоможе не лише ліпше зрозуміти розвиток у минулому України, а й усвідомлювати сучасні відповідні процеси. Наукова новизна. Виразна міждисциплінарність досліджень із позицій системної геоісторії сприяє створенню цілісної картини впливу процесів минулого на сьогодення і дає підстави для прогнозування майбутнього суспільного розвитку. Важливе місце у цих дослідженнях належить концепції цілісності простору і часу у дусі неокантіанства, усвідомлення часу не з позицій фіксизму набору подій, а як процесу, що має певний напрям розвитку і складається з різних (за швидкістю перебігу) видів часу (соціального, етнічного, біологічних ритмів, природних циклів). Відповідні наукові розробки широко застосовують у геополітиці і географії, щоб по-новому інтерпретувати становлення й розвиток сучасного глобального світу-системи. Об’єднання поліцентричного світу динамічною периферією в єдине ціле можливе завдяки постійному сильному зовнішньому тиску (принцип Рейно), натомість відсутність зовнішніх загроз сприяє поліцентричному розвитку (антипринцип Рейно). Важливе місце має використання хоремного підходу (особливо палеохорем) для визначення тривалих у часі і просторі векторів і ареалів розгортання людської цивілізації на різних рівнях організації географічного простору. Висновки. Певна просторова система самовідтворюється протягом певного географічного періоду, тому усвідомлення такої періодизації має важливе значення для встановлення закономірностей внутрішнього розвитку відповідних соціумів.