Державосуспільство як фундамент більшовицької системи влади і власності - Кульчицький, Станіслав (Український історичний журнал, 2024)
Мета — обґрунтування суті неологізму «державосуспільство», який виник для означення феномену більшовицької системи влади і власності. В радянські часи ця система йменувалася соціалізмом / розвинутим соціалізмом, тобто «першою фазою» Марксового комунізму з розподілом матеріальних благ згідно зі вкладеною працею. Методологія полягає у застосуванні критичного переосмислення стандартних положень марксизму-ленінізму, які утверджували нерозривний зв’язок створеного у СРСР більшовицького режиму й побудованого цим режимом соціально-економічного ладу з революційним марксизмом доби «Маніфесту Комуністичної партії» К. Маркса та Ф. Енґельса. Наукова новизна. Доводиться світоглядна прірва між утопічним у своїй основі марксистським ученням про комунізм і реальним змістом запровадженої В. Леніним та розвинутої його наступниками системи влади і власності, яка фігурувала під назвою «соціалістичного будівництва». Здійснені в Росії й у поневолених нею національних республіках три послідовні експропріації (партії більшовиків — її вождями, партією більшовиків — радянської держави, державою-комуною — радянського суспільства) обумовили привласнення вождями більшовиків існуючих у суспільстві засобів виробництва під міфічним брендом «загальнонародної» форми власності. Побудова влади у вигляді двох вертикалей — позаконституційної партійної й конституційної радянської — призвела до утворення держави, міцно пов’язаної з «народною товщею», але незалежної від народу. Ця держава перекинула у суспільство свій кістяк, завдяки чому суспільно-політичний режим і соціально-економічний лад злилися в єдину форму існування — державосуспільство. Впродовж трьох поколінь радянське суспільство терором, пропагандою й вихованням утягувалося у спотворений світ, який формувався за лекалами комунобільшовизму. Головним висновком є теза про унікальність російського симбіозу держави та суспільства, що фігурував під маскуючою назвою соціалізму як першої фази Марксового комунізму. Такого симбіозу не відбулося ані у країнах, яким СРСР нав’язав так званий «комуністичний» режим після Другої світової війни, ані у союзних республіках, за винятком Російської Федерації.