Суспільно-політичний наратив, мовна політика та риторика в українсько-російських відносинах: пострадянський досвід - Березовенко, Антоніна (Український історичний журнал, 2025)
Мета — проаналізувати мовно-політичну динаміку й суспільно-політичний наратив, яким оформлювалися українсько-російські відносини після розпаду СРСР. Методологія спирається на поєднання аналітичних, компаративних і герменевтичних підходів, які в комплексі з контент- та дискурс-аналізом дозволяють дослідити динаміку оформлення українсько-російських відносин у мовно-політичній практиці й суспільно-політичному наративі в пострадянський період. Розглядається зворотний вплив риторичних / наративних стратегій на оформлення політичної дійсності. Наукова новизна. Через дослідження риторичних / наративних стратегій українських і російських текстів пострадянського періоду з’ясовано особ ливості віддзеркалення процесів державо- та націєтворення у суспільно-політичному наративі України й РФ; висвітлено становлення неоімперських змін у суспільно-політичному наративі Росії; описано вплив цих факторів на динаміку українсько-російських відносин після 1991 р. Висновки. Українсько-російські взаємини в пострадянський період визначалися зміною модусу «братерства» на модус «ворожості». Це було спричинено реставрацією неоімперських прагнень Москви, що призвело до її повернення в парадигму заперечення прав іншого згідно з узвичаєною практикою царської та радянської держав. У цій парадигмі створюється альтер-нативна реальній картина світу, де РФ відіграє роль гегемона, посідає місце «нації націй», що претендує на абсорбцію прав іншого не тільки у внутрішньополітичному контурі, але й поза ним. Керуючись своїми уявними правами виняткової суб’єктності, Росія заперечує права іншого-України не тільки в окремих аспектах її суверенітету, її історичну суб’єктність, але й навіть існування як такої.