Культуроцид у контексті російської колонізації Криму: свідчення мандрівників першої половини XIX ст. - Гедьо, Анна; Іванюк, Олег (Український історичний журнал, 2025)
Мета полягає в реконструкції за інтерпретацією авторів подорожніх записок політики Російської імперії, спрямованої на руйнування пам’яток античної й мусульманської культур як засобу легітимізації власної присутності на захопленій території. Методологія. Імперська політика щодо колонізованих земель аналізується крізь призму теорій М. Гехтера та Р. Суні. Особлива увага приділяється явищу культурного геноциду, яке розглядається в контексті концепції Р. Лемкіна. Аналіз подорожніх записок дозволяє встановити систематичний характер руйнування культурної спадщини народів Криму з боку Російської імперії, що розглядається як частина широкої стратегії підпорядкування й російщення півострова. Наукова новизна. З’ясовуються масштаби та методи колонізації Криму на прикладі плюндрування кримськотатарської спадщини. Висновки. На основі аналізу вражень авторів першої половини ХІХ ст. встановлено, що росіяни здійснювали комплекс насильницьких заходів, спрямованих на утвердження власного панування в регіоні через руйнування релігійних споруд, могил, водогонів, пограбування античних пам’яток та ін. Цілеспрямовані дії проти культурної спадщини мали на меті стирання історичної пам’яті народів півострова. З огляду на масштаби й характер, їх можливо кваліфікувати як такі, що мають ознаки геноцидального наміру або ж розгортання геноциду, адже російський царат намагався «вписати» захоплені терени у власний простір, спотворюючи історію та заповнюючи утворений імперією вакуум новими міфами й ідеологічними концептами.