Кремлівські інструменти російщення радянізованої України під час формування тоталітарного ладу - Кульчицький, Станіслав (Український історичний журнал, 2024)
Метою статті є аналіз ключових інструментів російщення радянізованої України на етапі формування тоталітарного ладу. Користуючись двоканальною структурою створеної В. Леніним держави, більшовики здобули можливість радянізувати опановані ними національні республіки, які виникли після повалення самодержавства. За умови встановлення конституційної радянської вертикалі влади, яка була залежною від позаконституційної партійної вертикалі, таким республікам надавалася фіктивна незалежність. Під тиском могутнього визвольного руху керівники Кремля відмовилися від ідеї злиття з Росією завойованої України і нібито визнали її незалежність. Ефективним інструментом поглинення України у перші десятиліття так званого «соціалістичного будівництва» було використання ідеї українізації, запозиченої з державотворчого досвіду УНР. Залишаючись дерусифікацією, більшовицька українізація поширювала українською мовою російські культурні здобутки й відсепаровані ідеологами ленінізму цінності світової цивілізації. Населення поневоленої України заштовхувалося у спотворений світ, створюваний вождями РКП(б)—ВКП(б). Зі свідомості українців витискувалися досягнення вітчизняної історії і культури. Більшовицька українізація ставала засобом атрофії національної ідентичності українців, засобом їх російщення. Методологія полягає у застосуванні критичного переосмислення положень марксизму-ленінізму, які утверджували нерозривний зв’язок створюваного у СРСР тоталітарного режиму з революційним марксизмом доби «Маніфесту Комуністичної партії» К. Маркса і Ф. Енгельса, і насамперед положень російсько-радянської пропаганди, що використовувала поняття «державної незалежності» і «українізації», надаючи їм смисл, протилежний загальновживаному. Наукова новизна. У статті обґрунтовані висновки новітньої вітчизняної історіографії, у тому числі висловлені її автором, які стосуються політики очільників Кремля в радянізованій Україні під час формування тоталітарного ладу. Головним висновком є теза про невмирущість української нації, яка за десятиліття панування російсько-радянського тоталітарного ладу не втратила своєї ідентичності і зробила гідний вклад в розпад Радянського Союзу. Історичні традиції визвольного руху борців за незалежність України відіграють вагому роль і в сучасній російсько-українській війні.