Хронографічні джерела про "Бохмита" (Магомета) - Вілкул, Тетяна (Український історичний журнал, 2023)
Досліджено оповідання про «Бохмита» (Магомета) за текстами «Хроніки Георгія Ченця / Амартола» та родини «Хронографа по великому ізложенію» (ХВІ). «Бохмитъ» — найменування пророка Магомета у ранніх східнослов’янських творах, у південнослов’янських подібне позначення не зустрічається. Загалом джерел про нього в давньоруський час небагато, найдокладніше оповідає про історію пророка «Хроніка Амартола». Оповідь перекладної візантійської хроніки містить біографію й середньовічний опис вчення пророка Магомета, а також «Бохмичи» уявлення про рай. Хроніка вплинула на «Повість временних літ» в описі підготовки до хрещення Русі (986—987 рр.), а через неї — на інші давньоруські тексти. Оповідь з «Амартола» увійшла фрагментарно до Троїцького хронографа, Хронографічної палеї, Еллінського літописця другої редакції та ін. Метою роботи є порівняльний аналіз хронографічних текстів, а також поширення цих джерел Початкового літопису для дослідників середньовічної історії України та Росії. Застосовано методи текстології й джерелознавства. Наукова новизна — вперше проведено порівняльний аналіз оповіді про «Бохмита» у хронографічних текстах. Паралельне видання ранніх версій, якими зручно користуватись у подальшій роботі з джерелами, вміщено у Додатку. Висновки. Якщо автор «Повісті временних літ» лише відштовхувався від «Хроніки Амартола» (прямих запозичень немає), то в родині ХВІ відтворено значні за обсягом фрагменти з Хроніки, хоча текст не уникнув змін. Переважно, йдеться про скорочення: випущені фрази й окремі слова, багато також змін у граматичних формах, при цьому лексичні заміни практично відсутні. Загалом укладач хронографа намагався спростити виклад, роблячи його зрозумілішим для читачів й уникаючи «темних місць». В деяких пам’ятках ХВІ багато власних подальших трансформацій тексту, зокрема, в Повній палеї виявлено кілька нових пропусків, в Еллінському літописці другої редакції — контамінацію двох версій. Дослідження виявляє цікаві трансформації текстів, які однозначно вказують на те, що середньовічні християнські книжники уважно працювали з оповіддю про вчителя їхніх сусідів-мусульман. Разом з тим демонструє типову манеру обробки джерел укладача ХВІ, що зачіпає проблеми раннього літописання та хронографії.