Митрофан Бречкевич і підготовка істориків-медієвістів у Київському університеті (друга половина 1940-х рр.) - Венгер, Альберт (Український історичний журнал, 2026)
Мета дослідження полягає у вивченні досвіду організації історичної науки в Київському університеті професором М. Бречкевичем. Методологія базується на використанні історико-генетичного, біографічного та просопографічного методів, методу узагальнення. Наукова новизна. Уперше детально досліджено повоєнну діяльність М. Бречкевича як організатора науки, вивчено біографії його учнів та їхній внесок у розвиток медієвістичних студій у другій половині 1940-х — середині 1950-х рр. Основні результати дослідження. Встановлено, що в повоєнній Україні одним із центрів підготовки нового покоління медієвістів став Київський університет, де під керівництвом проф. М. Бречкевича готувалися кандидатські дисертації з історії європейського середньовіччя. У статті висвітлено доробок трьох учнів М. Бречкевича. Проаналізовано обмежену циркуляцію їхніх праць, які належали до «тіньової історіографії» і залишалися поза науковим дискурсом. Пояснюється сутність концепту «тіньової історіографії», який дозволяє описати й інтерпретувати викривлення наукового процесу в радянських умовах, зокрема у сфері медієвістики. Встановлено, що проф. М. Бречкевичу не вдалося створити стабільне середовище академічної традиції за формулою «вчитель — учень» у Київському університеті: його учні після захисту дисертацій реалізовувалися як фахівці в інших вищих навчальних закладах, що підважувало академічну тяглість у межах університету. Перспективи подальших досліджень полягають у вивченні медієвістики повоєнної доби в академічних центрах України, визначенні їх ролі й місця в розвитку загальнорадянської медієвістики, становленні взаємовпливів «центр — периферія» в історичній науці.