Поліцейська справа Дмитра Яворницького в історіографічних та джерельних інтерпретаціях: до проблеми конструювання образу «гнаного» вченого - Кістол, Антон; Венгер, Альберт (Український історичний журнал, 2026)
Мета публікації полягає в дослідженні ролі Дмитра Яворницького (1855—1940) та його оточення у формуванні біографічного канону історика, а також з’ясуванні його впливу на творення й закріплення догматичних інтерпретацій суперечливих епізодів життя вченого в українській історіографії. На основі аналізу особової справи історика, заведеної Департаментом поліції Російської імперії у 1899 р., розглянуто питання реальності політичних переслідувань Д. Яворницького за доби царату, а також окреслено особливості вивчення цього джерела радянськими й сучасними українськими дослідниками. Методологія дослідження спирається на інтерпретацію джерельних свідчень у їх співвіднесенні з усталеними контекстами репрезентації та саморепрезентації біографії вченого, зокрема тими, що простежуються в його автобіографічних анкетах. Висновки. На підставі аналізу джерел доведено, що образ Д. Яворницького як «жертви царського режиму» почав формуватися його оточенням ще в 1913 р. При цьому сам Яворницький впливав на тлумачення власної біографії та свідомо підтримував цей образ у радянський період, що можна розглядати як прояв вимушеного конформізму. З часом він був зафіксований радянською історіографією та перетворився на аксіоматичну тезу, успадковану сучасною літературою. Вивчення поліцейської справи доводить, що станом на 1900 р. Д. Яворницький не перебував під таємним наглядом, не зазнавав адміністративного заслання та вважався політично благонадійним. Утім, усталений канон сприяв тому, що дослідники або ігнорували ці дані, або не були готові піддати їх належному аналізу.