Формування "нової" ідентичності мешканців окупованого Донбасу засобами візуальної пропаганди (2014—2024 рр.) - Маєвський, Олександр (Український історичний журнал, 2026)
Мета статті — розкрити роль і технології застосування візуальних засобів пропаганди як ключового інструменту культурної окупації та ідеологічного контролю, а також конструювання «нової» ідентичності місцевого населення на тимчасово окупованій території Донбасу у 2014—2024 рр. Методологія ґрунтується на міждисциплінарних підходах, що поєднують дослідницькі прийоми воєнної історії, візуальної антропології, соціальної психології, студій пропаганди, комеморації, критичної урбаністики. Теоретичну основу аналізу становлять концепції «візуального контролю», символічної топографії, а також підходи до декодування ідеологічного змісту зображень у публічному просторі. У межах дослідження застосовано візуальний і дискурс-аналіз пропагандистських матеріалів (плакатів, муралів, інсталяцій), повідомлень окупаційних інформаційних агентств, зокрема ДАН та ЛІЦ, і просторовий аналіз розміщення символічних об’єктів у міському ландшафті. У тексті використовується спеціальна термінологія. Наукова новизна полягає у системному дослідженні візуальної пропаганди як цілісної мережевої екосистеми, що централізовано фінансується та керується Російською Федерацією. Окреслено стратегії рекодифікації радянських символів та їхньої інтеграції з новоствореними мілітаризованими образами «ZOV» для легітимації сучасної агресії та мілітаризації молодого покоління. Результати дослідження дають підстави стверджувати, що окупаційний режим цілеспрямовано використовує візуальну культуру для симуляції історичної спадковості через культ «Перемоги у Великій Вітчизняній війні» та формування ідентичності, антагоністичної українській. Виявлено, що пропагандистська система охоплює всі сфери суспільного життя та має на меті створення лояльного мобілізаційного резерву. Доведено, що візуальні практики є важливим компонентом інституціалізованої політики ідеологічного впливу Російської Федерації.