Ватикан у його ставленні до російсько-української війни: історичне підґрунтя та сучасність - Надтока, Геннадій; Горпинченко, Інна (Український історичний журнал, 2025)
Мета — на основі комплексного аналізу джерел і літератури з’ясувати сутність та історично обумовлену тяглість політики Ватикану щодо російсько-української війни. Методологічна основа. Автори реалізують концепцію методологічного синтезу, тобто логічного поєднання інструментальних здобутків відомих наукових шкіл. Задіяно, зокрема, цивілізаційний, антро пологічний, ментальний підходи, загальнонаукові й історичні методи. Наукова новизна. Вперше комплексно представлено позицію Святого престолу в його ставленні до російсько-української війни, а звернення до глибшої історії сприяло відтворенню політичної реакції понтифіків на війни від середини XIX ст. до нашого часу. Висновки. В контексті історичної, історіософської, політологічної методології представлено еволюцію засобів впливу Ватикану на війни взагалі та на російсько-українську (від 2014 р.) зокрема. З’ясовано, що зовнішньополітична концепція Апостольської столиці у воєнному сегменті зазнала суттєвої трансформації впродовж модерної доби — з середини XIX ст. до сьогодення. Рівні причетності до запобігання чи врегулювання збройних конфліктів включали на різних етапах політику засудження воєн, вербального співчуття їх жертвам, а пізніше дієвої безпосередньої участі гуманітарними засобами, а також дипломатичним тиском і посередництвом у мирних переговорах. При цьому Ватикан уникав ідентифікації характеру війни та прямого визнання й засудження країни-агресорки, залишаючи за собою поле для впливу на ініціаторів воєн. Складовою представленого матеріалу виступає характеристика взаємин Ватикану з Російською православною, Українською православною Московського патріархату і Православною церквою України. Відзначено, зокрема, взаємодію РПЦ з державним апаратом РФ у контексті поєднання зусиль, спрямованих на реалізацію агресії проти України. Характеризуючи політику щодо війни папи Франциска, констатується факт використання ним значного арсеналу засобів впливу та дотримання модерної ватиканської традиції визнання справедливими національно-визвольних воєн. Серед історичних уроків політики Ватикану щодо війни відзначається неприйнятність будь-яких його спроб уникати ідентифікації агресора та відмови від з’ясування геополітичних причин конфлікту.