"Великі повороти" соціогуманітарного знання в історії історієписання ХХ ст.: українська проекція - Ясь , О. (Український історичний журнал, 2018)
Висвітлюються знакові трансформації соціогуманітарного знання ХХ ст., метафорично означені як «великі повороти» – неокантіанство, соціологізація історії, феноменологія, антропологічний і лінґвістичний повороти. Розглядається сприйняття, засвоєння й адаптація кардинальних метаморфоз знання в дослідницьких практиках і концептуальних пропозиціях українських істориків. Відзначається, що поширення таких термінологічних новотворів пов’язано зі зростаючою вестернізацією наукової мови, зокрема на теренах соціогуманітаристики другої половини ХХ ст. Висловлюється думка, що вживання терміна «поворот» для конструювання й репрезентації історії історієписання ґенерує як певні можливості, так й інструментальні проблеми, зокрема потребує ранжування, принаймні співвідношення різних «поворотів». Наголошується, що кожен із «великих поворотів» спричинив важливі зміни в мисленні істориків, як-от ініціював засвоєння й адаптацію інших концептуальних пропозицій, пізнавальних взірців, дослідницьких стратегій та інструментів. Зауважується, що діапазон, обсяг і темпоральний проміжок сприйняття новацій і запитів, продукованих «великими поворотами», були вкрай нерівними, вибірковими, тривалими. На прикладі циркуляції ідей і концептів неоромантизму в українськомуісторієписанні ХХ ст. показується, що рецепція «великих поворотів», передусім неокантіанства, суттєво відрізнялася від їх сприйняття на культурному полі російської історіографії. Підкреслюється, що побутування неоромантизму в українській історіографії ХХ ст. пов’язано з травматичною спадщиною та розмаїтими, довгочасними спробами її осмислення й поборення. Обстоюється теза, що кожен «поворот» варто розглядати як новий уявний горизонт можливостей і перспектив, котрий продукує як хвилю пізнавальних новацій та креативних експериментів, так і очевидних викликів, загроз для певної фахової спільноти.