Відлуння національно-визвольних рухів на Балканах періоду Східної кризи 1870-х рр. у громадському житті на теренах Київського генерал-губернаторства - Іваненко, Оксана (Український історичний журнал, 2024)
Мета — розкрити вплив піднесення національно-визвольних рухів південних слов’ян на Балканах періоду Східної кризи 1870-х рр. на громадсько-культурне життя Правобережної України (за матеріалами Київської, Подільської і Волинської губерній). Методологія ґрунтується на принципі історизму, системному й цивілізаційному підходах, історико-генетичному й порівняльно-історичному методах, що відкриває можливість застосовувати методику критичного аналізу й інтерпретації джерел в історико-культурному контексті. Наукова новизна. На основі аналізу документів Центрального державного історичного архіву України (м. Київ), Державного архіву міста Києва, періодичної преси запроваджено до наукового обігу фактологічні матеріали, що розширюють наявні в історичній науці уявлення щодо участі громадськості України в русі солідарності на підтримку національно-визвольної боротьби південних слов’ян упродовж другої половини 1870-х рр. Водночас розглядаються зафіксовані в архівних документах, періодиці, публіцистиці прояви опозиційних суспільних настроїв щодо політики Російської імперії на Балканах, на яких в історіографії не фокусувалася належна увага. Висновки. Внаслідок піднесення національно-визвольних рухів на Балканах у 1870-х рр. на теренах Київського генерал-губернаторства відбулася активізація широкого спектра благодійної діяльності задля допомоги південним слов’янам, що набула масштабів вагомого соціального явища, регульованого на рівні державних інституцій, церкви, культурно-освітніх установ, преси, громадськості. А проте, одночасно з піднесенням громадської солідарності з південними слов’янами спостерігався брак поінформованості й розуміння сутності подій на Балканах серед населення, насамперед у сільській місцевості. Паралельно з поширенням слов’янофільських ідей щодо історичної місії Росії як «визволительки» та «покровительки» слов’янських народів актуалізувалися опозиційні суспільні настрої, несприйняття цілеспрямованої пропаганди щодо «слов’янської єдності» як ідеологічного інструменту геополітичної експансії Російської імперії на Балканах.