Особливості політики стратегічно-наукоємного національного поступу - Головатюк, В. М. (Science and Science of Science, 2019)
Досліджено особливості трактування сутності поняття «стратегія» в контексті положень ресурсної концепції теорії стратегій. Обґрунтовано, що стратегію можна розглядати як механізм політики системної організації інтенсивного наукоємного розвитку національної економіки, який визначає умови для відповідного соціально-економічного поступу. Досліджено динаміку розвитку науково-інноваційного потенціалу як основи ресурсно-компетентнісного потенціалу України впродовж 2005–2017 рр. в розрізі її регіональних економік. Показано, що на тлі зменшення дослідницького потенціалу та чисельності студентів ВНЗ ІІІ–ІV рівнів акредитації впродовж 2005– 2017 рр. в Україні зросла чисельність працюючого населення з повною вищою освітою поза сферою науки (у розрахунку на 10 тис. економічно активного населення – у 2,3 раза, за абсолютним показником — у 1,9 раза). Загалом кадровий потенціал інноваційного розвитку впродовж досліджуваного періоду зріс в Україні в розрахунку на 10 тис. економічно активного населення в 1,6 раза, в абсолютному вираженні — у 1,3 раза. Тобто сприятливість українського соціально-економічного середовища за означеним показником поліпшується з точки зору можливостей запровадження механізмів продуктивного нарощування ресурсно-компетентнісного потенціалу інноваційного розвитку національної економіки. Провідну роль у цьому процесі, враховуючи соціально-економічну специфіку кожної з регіональних економік, мають відігравати регіональні наукові центри НАН і МОН України. Проте, як засвідчують міжнародні дослідження індексу глобальної конкурентоспроможності в продовж 2009–2018 рр., а також дослідження «Готовність до майбутнього виробництва 2018», безперервне зростання кадрового потенціалу інноваційного розвитку в Україні ніяк не впливає на результати державної політики покращення показників технологічної готовності до впровадження ключових технологій четвертої індустріальної революції («Індустрія 4.0»). Обґрунтовано, що домінуючою державною політикою стратегічно-наукоємного поступу України має бути інтенсивне формування індустріально-аграрного ресурсно-компетентнісного потенціалу на базі технологій «Індустрії 4.0» для забезпечення їй продуктивної науково-інноваційної конкурентоспроможності в сучасному глобальному соціально-економічному середовищі.