ПЕРСПЕКТИВИ ВИКОРИСТАННЯ ФЕНОМЕНУ ПЛАСТИЧНОСТІ МАКРОФАГІВ ДЛЯ ОЦІНКИ ЕФЕКТИВНОСТІ ПРОТИПУХЛИННОЇ ТЕРАПІЇ - Круць , О.О.; Чумак , А.В.; Федосова , Н.І.; Симчич , Т.В; Воєйкова , І.М.; Діденко , Г.В. (Oncology, 2020)
Мета: визначення показників функціональної активності перитонеальних макрофагів щурів з карциносаркомою Уокер-256 за різних режимів протипухлинної терапії та оцінка участі цих клітин у реалізації протипухлинного ефекту. Об’єкт і методи: дослідження проведені на щурах лінії Wistar з перещепленою карциносаркомою Уокер-256. При лікуванні тварин використовували доксорубіцин або цисплатин у монорежимі та при комбінованому застосуванні з ксеногенною протипухлинною вакциною (КПВ). КПВ одержували на основі антигенів ембріональної тканини курки та білоквмісного метаболіту B. Subtilis 7025 з М.М. 70 кДа. Показники пухлинного росту та функціональної активності перитонеальних макрофагів оцінювали на 24‑ту добу після перещеплення пухлини. Результати: за показниками пухлинного росту найбільш ефективним виявилося комбіноване застосування КПВ і доксорубіцину. У тварин цієї групи відмічали зменшення розміру пухлин порівняно з показниками групи КПР (в 4,4 раза, p < 0,05), КПВ і доксорубіцину (в 1,9 раза). На 24-ту добу росту пухлини у нелікованих тварин превалювали макрофаги типу М2; проведення хіміотерапії та/або імунотерапії сприяло збільшенню кількості макрофагів типу М1, про що свідчить суттєве підвищення продукції оксиду азоту (NO) та зниження аргіназної активності. Найбільш ефективним виявилося комбіноване застосування КПВ і доксорубіцину: рівень NO зростав у 1,6 раза, а активність аргінази знижувалася в 1,5 раза (p<0,05 для обох показників порівняно з групою контролю пухлинного росту). Використання цисплатину як у монорежимі, так і в комбінації з КПВ не виявляло подібного ефекту. Висновки: на моделі карциносаркоми Уокер-256 найбільший протипухлинний ефект спостерігали при комбінованому застосуванні препаратів хіміо- та імунотерапії (КПВ + доксорубіцин). Такий ефект, вірогідно, був зумовлений суттєвим збільшенням кількості макрофагів з фенотипом М1, які виявляють протипухлинні властивості. Сильний негативний кореляційний зв’язок між показниками розміру пухлини та функціональної активності макрофагів з фенотипом М1 свідчить про значну роль цих клітин у гальмуванні пухлинного росту.