ПОЛІАМІНИ ПРИ РАКУ ПРОСТАТИ: ЗВ’ЯЗОК З АГРЕСИВНІСТЮ ПУХЛИН ТА РИЗИКОМ ПРОГРЕСУВАННЯ ЗАХВОРЮВАННЯ - Залєток, С.П.; Кленов, О.О.; Бентрад, В.В.; Прилуцький, М.П.; Яніш, Ю.В.; Вітрук, Ю.В.; Стаховський, Е.О. (Oncology, 2023)
Змінений метаболізм є однією з ключових молекулярних характеристик раку передміхурової залози (РПЗ). Пошук нових тканинних біомаркерів, які могли б слугувати для діагностики, оцінки агресивності та ризику прогресування РПЗ є актуальною проблемою. В цьому плані поліаміни (ПА) — спермін (Спн), спермідин, путресцин — речовини, що необхідні для проліферації і росту клітин, заслуговують на особливу увагу. Мета: дослідити рівні ПА в післяопераційних та біопсійних зразках доброякісних і злоякісних пухлин передміхурової залози людини для визначення потенційної можливості їх використання для більш точної диференційної діагностики, оцінки агресивності РПЗ та ризику прогресування захворювання. Об’єкт і методи: в дослідженні використані 120 післяопераційних зразків пухлинної тканини пацієнтів з РПЗ (n = 100) та з доброякісною гіперплазією передміхурової залози (ДГПЗ, n= 20), а також 40 зразків, отриманих при мультифокальній трепан-біопсії простати 20 первинних нелікованих хворих (20 зразків були оцінені як злоякісна тканина, 20 — як доброякісна). Для визначення ПА використовували метод високоефективної рідинної хроматографії високого тиску (ВЕРХ). Статистичну обробку результатів проводили методами варіаційної статистики з застосуванням стандартних ліцензійних комп’ютерних програм STATISTICA 6.0, Microsoft Ехсеl. Значимість відмінностей між показниками у різних групах оцінювали за допомогою t-критерію Стьюдента. Відмінності вважалися достовірними при р<0,05. Для виявлення корелятивних зв’язків між досліджуваними показниками обчислювали коефіцієнти кореляції Спірмана. Результати: встановлено, що при гіпер- плазії простати рівні ПА значно вищі від таких у злоякісних пухлинах передміхурової залози. Найбільш суттєву різницю між РПЗ та ДГПЗ спостерігали для сперміну. Встановлено зв’язок між рівнем Спн і гістологічною оцінкою диференціювання РПЗ за шкалою Глісона та ризиком прогресування хвороби. Висновки: обернений зв’язок рівнів Спн зі ступенем диференціювання пухлин за шкалою Глісона та ризиком прогресування хвороби свідчать про участь Спн у формуванні агресивності РПЗ та демонструють перспективність його застосування як додаткового тканинного маркера для диференційної діагностики пухлин простати, оцінки злоякісності РПЗ та ризику прогресування захворювання.