ПУБЛІЧНО-ПРИВАТНЕ ПАРТНЕРСТВО В ЗАБЕЗПЕЧЕННІ СТАЛОГО ПРОСТОРОВОГО РОЗВИТКУ - ХВЕСИК , Михайло; БИСТРЯКОВ , Ігор; КЛИНОВИЙ , Дмитро (Економіка України, 2020)
Сьогодні головним завданням для України в частині забезпечення сталого розвитку є оновлення базових ідей та концептів досягнення його результатів відповідно до появи інноваційних методів організації управління і врядування, орієнтованих на залучення до вирішення завдань сталого розвитку якнайширшого кола учасників, насамперед органів місцевої влади, громадськості та бізнес-структур з використанням цифрових платформ. Отже, метою статті є розв’язання проблемних питань ефективної імплементації принципів і механізмів публічно-приватних відносин у сферу використання природних ресурсів та створення на цій основі системи управління сталим просторовим розвитком країни та її територій євроінтеграційного типу. Господарський досвід держав –– членів ЄС свідчить про необхідність застосування інноваційних механізмів природно-ресурсного менеджменту, які б орієнтували на управління природними ресурсами місцевих громад з використанням новітніх інструментів, включаючи сучасні цифрові технології та електронне врядування в рамках імплементації більш загальних принципів так званої платформної, зеленої, синьої та наноекономіки, належного врядування, публічно-приватного партнерства тощо. Нині публічно-приватне партнерство є ключовою ланкою забезпечення сталого просторового розвитку європейського типу, що відповідає тренду цифровізації та розвитку системи електронного врядування в рамках досягнення національних Цілей сталого розвитку України –– 2030, у тому числі залучення природних ресурсів у господарський оборот і впровадження відповідних управлінських інновацій. Імплементація інноваційних форм публічно-приватного партнерства у систему управління сталим просторовим розвитком держави повинна відбуватися за трьома основними етапами структурних перетворень –– деконцентрації, деволюції та дивестиції –– і включати створення платформ управління відповідними взаємовідносинами у бізнес-екосистемах територій. У результаті державна форма управління природокористуванням має трансформуватись у децентралізовану публічно-приватну, що ґрунтується на ефективних європейських форматах співпраці влади й бізнесу як його контрактних різновидів, а також через створення спільних державно-приватних корпорацій у середовищі платформної економіки.