ФОРМУВАННЯ АГРОПРОДОВОЛЬЧОЇ СПЕЦІАЛІЗАЦІЇ УКРАЇНИ В КОНТЕКСТІ СУЧАСНИХ ІНВЕСТИЦІЙНИХ ПРОЦЕСІВ - ШУБРАВСЬКА , Олена; ПРОКОПЕНКО , Катерина (Економіка України, 2021)
Вплив глобального продовольчого попиту став основним рушієм формування спеціалізації агропродовольчого комплексу України. Нарощування виробництва й експорту зернових та олійних культур дозволило аграріям покращити фінансовий стан і створити базис для відновлювальних процесів. Поглиблення такої спеціалізації активізувалося з приходом у сільське господарство великого капіталу, в тому числі несільськогосподарського та іноземного. Протягом тривалого періоду в сільському господарстві відбувалось інтенсивне нарощування капітальних інвестицій, що стало одним з вагомих чинників створення підґрунтя для формування великих господарств із значним банком земельних угідь і оновленими матеріально-технічними ресурсами. Зростали й іноземні інвестиції. Вони здійснювалися переважно компаніями, що належать іноземним резидентам, і тими, що контролюються іноземними компаніями резидентів України і, по суті, є українськими капіталами, раніше виведеними з країни, а також міжнародними фінансовими інституціями. Наразі найбільший інтерес для іноземних і внутрішніх інвесторів вітчизняного аграрного сектору становить фінансування виробництва зернових та олійних культур, у яке направляється понад половину всіх ПІІ та понад дві третини внутрішніх інвестицій. Дані Land Matrix, незалежної ініціативи з моніторингу земель, свідчать про широку присутність у сфері сільськогосподарського землекористування України як іноземного капіталу, так і капіталу, який позиціонує себе як український, проте має зарубіжну реєстрацію. Висвітлено також найбільш типові схеми угод щодо землекористування. Акцентовано на включенні в угоди вимог щодо надання дозволів на спеціальне використання водних ресурсів і використання іригаційної інфраструктури, що створює загрози деградації водних ресурсів. Розкрито наслідки нарощування присутності великого капіталу в сільськогосподарському землекористуванні. Наголошено на необхідності регулювання великих інвестицій у сільське господарство для забезпечення стійкого, структурно збалансованого і екологічно врівноваженого функціонування вітчизняного агропродовольчого комплексу.