ПОТЕНЦІАЛ ДИСТАНЦІЙНИХ МОДЕЛЕЙ ЗАЙНЯТОСТІ ПІД ЧАС КРИЗ НЕСТАБІЛЬНОСТІ - ГУК, Лариса (Економіка України, 2024)
Розглянуто особливості використання нестандартних моделей зайнятості, що розвиваються на базі ІКТ, зокрема дистанційної роботи. Підкреслено, що ті, хто працюють віддалено, завдяки використанню нових інформаційних технологій з доступом до Інтернету можуть виконувати робочі обов’язки в будь-якому місці, що дозволяє зменшити соціальні ризики. Зайнятих, відповідно до їхніх посадових обов’язків і робочих функцій, умовно поділено на три групи: 1) ті, хто зазвичай працюють дистанційно вдома чи в будь-якому іншому місці, 2) ті, хто інколи виконують роботу дистанційно, 3) ті, хто ніколи не працюють віддалено. Проаналізовано динаміку у країнах ЄС частки зайнятих осіб, які зазвичай працювали вдома, досліджено їхній розподіл у різних країнах Європи за означеними групами. Для України оцінено потенціал дистанційної зайнятості на основі статистичної інформації щодо кількості працівників на підприємствах, які використовували комп’ютери з доступом до Інтернету. Проведено аналітичну оцінку можливостей оснащення новими технологіями і ефективності їх використання на великих, середніх і малих підприємствах України. Визначено зв’язок дистанційної зайнятості й ефективності праці на основі результатів економічних досліджень і соціологічних опитувань, проведених як в Україні, так і в інших країнах світу. Доведено, що для висококваліфікованих працівників зв’язок цієї форми зайнятості з продуктивністю є позитивним. Кризи нестабільності актуалізували питання адекватної адаптації національного ринку праці до функціонування в умовах невизначеності. Дистанційна зайнятість у цих умовах є інструментом, здатним підтримати соціальну безпеку під час криз і виступити потенціалом майбутнього розвитку національної економіки.