СТРУКТУРНІ ПЕРЕТВОРЕННЯ В УКРАЇНІ В КОНТЕКСТІ РОЗВИТКУ МІЖНАРОДНИХ ЕКОНОМІЧНИХ ВІДНОСИН: ІСТОРИЧНИЙ ВИМІР - ГОРДІЦА , Кароліна; СЛИВКА , Тетяна (Економіка України, 2020)
Проаналізовано еволюцію господарської структури України в контексті розвитку міжнародних економічних відносин. Мета статті – виявити особливості взаємовпливу та взаємообумовленості зовнішньоекономічної діяльності й структурних змін в економіці на різних етапах історичного розвитку України, простежуючи виникнення об’єктивних передумов сучасних структурних змін у контексті розвитку світового ринку. Узагальнено вітчизняний досвід проведення структурних реформ у ХІХ––ХХ ст., показано вплив цих реформ та історично обумовлених структурних змін в українському господарстві на ступінь і характер участі України в міжнародному поділі праці, визначено вплив світових тенденцій та викликів економічного розвитку на реструктуризацію української економіки. Виявлено, що експортна орієнтованість розвитку господарства у 1880––1890 рр. забезпечила швидке поповнення валютних коштів держави, проте в перспективі закріпила структурні диспропорції в економіці та її залежність від іноземних машинобудівних фірм. Індустріалізація 1930-х років сприяла збалансуванню галузевої структури господарства та зниженню його імпортозалежності, проте не змінила аграрно-сировинної спеціалізації українського експорту і не створила основ самодостатньої національної економіки, посиливши її залежність від загальносоюзних структур. Займаючи значне місце в союзному поділі праці, Україна у період 1950––1980 рр. експортувала до країн –– учасниць РЕВ переважно продукцію сировинних галузей: аграрної, залізорудної, металургійної, вугільної. Сучасна структура економіки України залишається низькотехнологічною та диспропорційною з ознаками деіндустріалізації, що свідчить про її напівколоніальний характер. Обґрунтовано висновок, що структурні перетворення, здійснювані за рахунок експорту продукції сировинного характеру та неглибокої технологічної обробки, призводять до виснаження ресурсної бази економіки, не наповнюючи внутрішній ринок, консервуючи хронічну відсталість національного виробництва і відсутність реального економічного суверенітету.