СТАНОВЛЕННЯ РЕЗИЛЬЄНТНОСТІ СОЦІАЛЬНО-ТРУДОВОЇ СФЕРИ В КОНТЕКСТІ ПОВОЄННОЇ РОЗБУДОВИ ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ - НОВІКОВА, Ольга; ЦИМБАЛ, Олександр; ОСТАФІЙЧУК, Ярослав (Економіка України, 2024)
Військова агресія РФ проти України спричинила масштабні виклики як у коротко-, так і в довгостроковій перспективі, оскільки наслідками війни є руйнування демографічної і трудоресурсної основи соціально-економічного розвитку, загострення ризиків дефіциту робочої сили для потреб повоєнного відновлення. Попри позитивні зміни у 2023 р., стан ринку праці ще тривалий час залишатиметься розбалансованим, адже на фоні зростання зайнятості територіальні й освітньо-кваліфікаційні диспропорції поглиблюються, що утримує безробіття на високому рівні, загострює складнощі з пошуком кваліфікованих працівників. Актуальним завданням є визначення можливостей подолання чи мінімізації впливу цих деструктивних процесів. З використанням методів кабінетного аналізу обґрунтовано наукові засади формування стійкості (резильєнтності) соціально-трудової сфери і визначено пріоритетні напрями їх запровадження в практику державного управління. В умовах браку офіційних статистичних даних про параметри робочої сили і ринок праці застосовано непрямі методи оцінювання на основі доступних адміністративних даних, матеріалів міжнародних організацій, результатів соціологічних опитувань тощо. Резильєнтність інтерпретовано як здатність соціально-трудової сфери запобігати, протидіяти або вистояти з меншими втратами у випадках, коли загрози й кризи є тривалими і повною мірою неподоланними; на індивідуальному рівні – як здатність робочої сили швидко адаптуватися до динамічних змін на ринку праці, набуваючи нових позитивних якостей. Запропоновано феномен резильєнтності розглядати на засадах міждисциплінарного підходу за допомогою трьох конструкцій: факторів ризику (стресорів), захисних факторів і факторів уразливості, взаємодія яких визначає траєкторію розвитку соціально-економічної системи. Зроблено висновок, що резильєнтність потрібно осмислювати не просто як здатність, а як стратегію дій щодо набуття і розвитку необхідних властивостей на індивідуальному та інституційному рівнях; окреслено пріоритетні напрями забезпечення резильєнтності соціально-трудової сфери в контексті потреб повоєнної розбудови економіки України.